2020.04.06. 16:00
Ádám almái – „Mi van akkor, ha Isten van ellened?”
Anders Thomas Jensen írta és rendezte az Ádám almái című dán filmdrámát, amelyet 2005-ben mutattak be és előszeretettel titulálnak vígjátéknak.
Forrás: IMDB.com
A cselekményszálból joggal következtethetnénk arra, hogy tipikus fejlődéstörténet szemtanúi lehetünk, hiszen a főszereplőnk Adam – aki éppen a börtönből szabadult – egy plébániára kerül, ahol aztán megtér. Az erős szimbolikával dolgozó film azonban ennél sokkal árnyaltabbá teszi a képet.
A neonáci Adamot (Ulrich Thomsen) három hónap közmunkára ítélik, amit egy vidéki plébánián kell letöltenie, Ivan lelkész (Mads Mikkelsen) felügyelete alatt. A lelkész Jób türelmével vezeti Adamot, és a plébánián lévők is látszólag harmóniában élnek Istennel. Az első képkockákban bemutatott helyszínen a néző megismerkedhet a volt kleptomániás, alkoholista és erőszaktevő Gunarral (Nicolas Bro), valamint Khaliddal (Ali Kazim), az arab bevándorlóval, aki benzinkútrablások miatt ült börtönben. A lelkész kérésére Adam a közmunka idejére ki tűzi maga elé a célt, hogy a birtokon termő egyetlen almafa gyümölcséből a büntetés lejártáig almáslepényt süssön.
Adam számára nagyon hamar nyilvánvalóvá válik, hogy a plébánián uralkodó harmónia csak látszólagos – vagy legalábbis nem abban az értelemben valódi, ahogyan ő eddig megélte a „valóságot”.
![](https://cdn.veol.hu/2021/09/G6_uk3CqxvgfmGixap-v3HV6VOT2w8PJ86uXdzhhB5g/fill/1504/1000/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50LzdkMmVlOTBlODU1ODQ1MWNiNGUyMWExMDVkMjllMzVm.jpg)
A bibliai szimbolika már a mű címe alapján evidens, hiszen Ádám az első ember, mellé teremti Isten az ő párját, Évát, majd mindketten esznek a tudás fájáról (Ter 2.7 – 3.6). A történetben szereplő neonáci Adam a racionalitást jelképezi ebben a vallásos közegben, megtérése – ami inkább otthonra találás, mintsem szakralizáció – nem a hitből táplálkozik. Adam célkitűzése (miszerint almáspitét fog sütni) azonban akadályokba ütközik: először varjak lepik el a fát, majd kukacok, végül pedig a villám kettéhasítja. Az tuóbbi motívum képileg az égő csipkebokrot idézi (II.Móz. 3:4-6), de mindezen túl még a tűzhely is megégeti Adam kezét. A készülék aztán el is romlik, majd az új tűzhelybe is belecsap a villám.
A lelkész mindegyik negatív történést a Sátán próbatételeként értelmezi. Adam balszerencséjén túl saját sorsára is vonatkoztatva. A történetből kiderül, hogy a lelkész édesanyja a fiú születése után meghalt, édesapja bántalmazta őt és nővérét. Lánytestvére később szintén meghalt, felesége pedig testi és szellemi fogyatékos gyermeket hozott a világra, majd megölte magát. Mindemellett a lelkész halálos beteg: agydaganata van. Ezekről a tényekről Ivan nem vesz tudomást, egyszerűen kizárja őket az életéből: a felesége véletlenül halt meg, gyermeke pedig minden nap fogócskázik vele…
Talán a fentiekből is következik, hogy a film hangulata groteszk. A plébánián élő volt bűnözők nem tértek meg, a szereplők – Adam kivételével – mégis úgy tesznek, mintha példás életet élnének. A film nem enged egy pillanatnyi gyászt sem, a rendező tovább lép – a karakterek egyszerűen nem reagálnak azokra az eseményekre, amelyeknek alapesetben érzéseket kellene kiváltaniuk. Adam azonban ebben is kivétel.
Ezen a ponton azonban már a pszichológiai sík veszi át a főszerepet, a filmben szereplő orvos ugyanis választ próbál adni a lelkész groteszk jellemére, amikor Ravashi-szindrómával diagnosztizálja, ez viszont Anders Thomas Jensen világán kívül nem létezik, tudunk azonban – Boros Ágota írása alapján – anosognosiáról, ami olyan állapotot jelöl, amikor úgy tűnik, a beteg nincs tisztában egy súlyos fogyatékosságával, ideértve akár a vakságot vagy a bénulást. Tagadja mindezt, helyette mesét sző, konfabulál. Bár ez az elmélet is lehet helytálló, én mégis inkább a kognitív disszonancia fogalmát, Leon Festinger amerikai pszichológus szociálpszichológiai elméletét érzem pontosabbnak. Ennek az az alapgondolata, hogy amikor valamilyen új információ vagy tapasztalat ellentmond a korábbi elképzeléseknek vagy ismereteknek, disszonanciát, belső feszültséget élünk át.
Ez a disszonancia szorongáskeltő állapotot okoz, melyet csökkenteni igyekszünk. Tehát a már el nem viselhető tapasztalatok, történések nemcsak a gondolkodását, de a világhoz való viszonyát is megváltoztatták. Még egyszerűbben kifejezve: az agyunk hajlamos úgy megvédeni minket, hogy belső világot teremtünk magunknak. Például amikor a gyermek lop, és rajtakapják, letagadja a lopást, s olyan sokáig tagadja, hogy nagyon hamar elhiszi, tényleg nem történt meg a lopás. Különben a bűntudat felemésztené.
Ezzel a pszichológiai zavarral – ami egyébként kismértékben bárkinél előfordulhat, ahogyan azt a példában is érzékeltettem – küzdő lelkészt korábban emiatt is hasonlítottam Jóbhoz. De a motívumra konkrét utalás is történik a filmben: az első jelenetben Ivan letesz egy Bibliát Adam asztalára, amely minden ajtócsukódáskor a földre esik, és Jób könyvénél nyílik ki. Az ateista Adam pedig elolvassa azt.
Jób története mindenki számára ismert, Isten leghűbb szolgája a bibliai történetben mindenét elveszíti, gazdagságot, családot, egészséget. Habár a Sátán volt az eszköz, ez Isten próbatétele volt, Jób pedig kiállta azt.
Életének nehézségeit Ivan is a Sátán próbatételeként fogta fel. Adam azonban igyekszik őt visszarántani a valóságba. A címszereplő tette fel a címben is jelzett kérdést a lelkésznek, miszerint: „Mi van akkor, ha Isten van ellened?” – és ezzel tulajdonképpen ki is mondatik az Ivan és Jób közötti nyilvánvaló párhuzam. Ivan azért képes végig hinni Isten győzelmében, mert a maga teremtette világba menekült a csapások elől. Ott nincs fájdalom, minden a helyén van. A rosszról nem vesz tudomást, és ha a gonosz átmenetileg meg is zavarja az isteni rendet, az sem változtat Ivan eltökéltségén. A végén úgyis mindig az Úr győzedelmeskedik.
Miután tagadásban él, nem nevezhetjük egyértelműen teológiai példabeszédnek a történetet, ám ezt az értelmezési lehetőséget sem érdemes elvetni. Vallás és pszichológia a történetben elválaszthatatlanul összefonódik, egymást igazolja.
Összességében elmondható, hogy az Ádám almái a sötét humor és a groteszk hangulat ellenére is élvezetes, teljes megértéséhez pedig egyértelműen többszöri megtekintés javasolt.